EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Allting brukade vara så normalt.
Så förutsebart.
Så enformigt.
Vi visste hur varje dag skulle bli, för alla visste hur världen såg ut.
Vad livet bestod av.
Samma gräl...
Samma ömhetsbevis...
Samma känsla av gamla hjulspår och att inte kunna göra nåt åt det.
Vi inbillar oss att vi kan göra skillnad
och att när vi blir vuxna ska våra liv betyda nåt.
Då ska vi ändra på saker och ting. Göra livet viktigt och meningsfullt.
Det var det som var målet.
Att göra skillnad.
Tänk dig för när du har ett barn i bilen.
Jag tutade och allt!
Tänk dig för när du har pojken där bak!
Men sen kom regnet.
Och det fanns inget vi kunde göra överhuvudtaget.
Du vet inte vad du har förrän allt är förlorat.
Vi kunde ingenting göra för att rädda dem, men nu måste vi göra nånting.
Vi måste rädda världen på nåt sätt.
Nu är vi instängda i en karantänzon med de människor som raserade vår värld.
Min bror är nyckeln till allt. Jag ska bara överleva.
Vi är på flykt och vi har ingenstans att ta vägen.
- Kör, Patrick! - Jag kör för fan!
Lugn!
Är de efter oss?
- De är precis bakom. - Fortare! De dödar oss om de tar oss!
Vad hände?
- Mina glasögon! - Lugn!
En till.
- Kör, kör! - Den går inte snabbare, okej?!
Preja dem! Preja dem!
Preja dem, för fan!
Kör, Patrick!
Fan!
- Sväng! - Kör, Patrick!
Där är bron.
- Va? - Öresundsbron.
Vi klarade oss.
Bromsa!
Hämta pojken!
Kom ut!
Lämna pojken. Ta de andra.
Håll fast dem.
Stå stilla.
Ge mig två minuter. Två minuter.
- Du får honom inte! - Du förstår inte.
Du tänkte skjuta Rasmus. Du sköt Martin. Håll tyst!
Om det här tar sig utanför zonen kommer alla att dö.
Du sa att du kunde rädda honom.
- Det är bara tolv. - Ser du honom?
Håll käften! Stå still!
- Ni skapade regnet, din psykopat! - Simone...
Nu måste du lyssna.
Ta den här.
Det är koordinater.
Hitta dem.
Vem?
De kan döda viruset utan att döda Rasmus. Bara de kan det. Om de misslyckas...
...måste du döda honom.
Simone.
Simone!
Det är viruset. Undan!
In i bilen!
Kom igen!
In i bilen, Simone!
Kom nu, Jean!
Ja!
Kör!
- Hur kunde vi fly? Var det viruset? - Jag vet inte.
- När jag bromsar springer ni in i skogen. - Du då?
- Jag hittar er. Redo? - Jag tror det.
Tre, två, ett...
Spring, spring, spring!
Kom igen!
Spring! Fortare!
Fortare, för fan!
- Martin! - Jag kommer!
Det är nåt fel med pojken.
Viruset har tagit över hans immunförsvar. Hela hans system.
Okej, stopp.
Det är en gammal postering som försvaret byggde.
Vi kanske kan hitta proviant där.
- Vi ser om de har lämnat nåt användbart. - Kom här, Jean.
Vi skyndar oss, vi måste ge oss av innan Apollon dyker upp.
Hej. Är du okej?
- Jag känner ingenting. - Rasmus, jag är också rasande, men...
...vi får inte glömma att han försökte hjälpa oss.
Han försökte döda mig! Innan dess lämnade han oss i en bunker i sex år!
- Hur kan du gråta över honom? - Jag gråter inte över honom.
Det är du!
Pappa sa var vi kunde hitta hjälp. Om vi inte göra som han sa är du död.
Du får vara hur arg du vill...
...men du får fan inte dö! Okej?
- Ingen behöver mig. - Jag behöver dig.
Du ska inte dö!
Jag är inte lika duktig som du.
Jag kan rita en elefant?
Ska jag rita dig?
Okej.
Då ritar jag dig.
Är du redo?
Jag injicerar 100 mg nu. Och 100 till om en timme.
Viruset borde aktiveras inom fem minuter.
Vi borde kunna se resultat inom tio.
Nej, jag gör det inte på sjukhuset.
De tillåter det inte.
Det är för farligt.
Ja, vi visar dem resultatet.
Om det fungerar.
Pappa har varit borta i sex år.
Och nu är han... Nu är han död.
Rasmus hatar honom och...
Jag vet fan i mig inte.
Allt helvete han har utsatt er för.
Hur fan skulle du hantera det?
Ja.
Simone har fått koordinater av sin pappa till Roskilde, där Rasmus kan få hjälp.
Vi är långt från Apollon och nära svenska kusten.
Jag föreslår att vi letar upp en båt och tar oss över till Kögebukten.
Sen går vi till Roskilde, det är 15-16 kilometer.
Det låter långsökt att vi bara har de här koordinaterna,
men det är enda möjligheten.
Kan vi ta en paus? Jag måste pinka.
Visst. Skynda dig.
Kom och se! Kom!
- Vad är det? - Kom!
Vad i...
- Vad fan? - Äckligt.
- Vad fan är det? - Vi går runt det där, va?
Ja, vi går tillbaka igen.
Okej.
Rasmus? Vad gör du?
- Kom! - Ja.
- Jag tror att det är hitåt. - Schyst.
- Lea, Jean? - Vi kommer.
Vill du gå dit in?
Vi måste skynda oss.
- Det är här borta. - Vi tar några prov, sen får vi se hur...
Det är samma som vi sett.
Det är nog de.
Vi tar ett prov av det där...
Vi letar efter några som kan hjälpa oss.
Det är inte vi. Kom inte närmare.
- Är det inte ni? - Nej. Om ni rör vid det här så dör ni.
Hör på. Ni ska inte vara här.
- Området är kontaminerat. - Kontaminerat?
Ja.
- Vilka är ni? - Det behöver ni inte veta.
- Vi säkrar området och sen skiljs vi åt. - Okej.
Vi fick de här koordinaterna. Där finns det nån som kan hjälpa oss.
Det är inte vi. Jag vet inte var det är.
Det är inte vi. Gå härifrån.
Förlåt.
Jean, låt det ligga.
Förlåt.
- Vi har det vi behöver. - Bra, ge mig proverna.
Nollställ.
- Tack ska ni ha. - Skitschyst.
Vi kan inte bara gå. De kan hjälpa Rasmus.
Rasmus...
Rasmus, vad är det?
- Vad är det? - Vad är det med honom?
Rasmus!
Släck elden! Släck elden!
- Släck elden! - Vi kan inte.
Gör som han säger!
- Släck elden! - Ta bort honom härifrån!
Okej, hjälp oss.
Men det går inte ihop. Hur kan han vara smittad och vid liv?
Det är han och han behöver hjälp.
- Varför har han dräkten på sig? - För att vi flydde från Apollon.
Pappa sa att det skulle finnas folk här, och det måste vara ni.
- Vem är din pappa? - Frederik Andersen.
- Biokemisten Frederik Andersen? - Ja.
Det stämmer inte.
Frederiks barn dog innan vi kunde undersöka hans son med första viruset.
Det var jag.
Så han är patient noll.
Vi måste ta med oss dem till basen.
Vad händer?
Det här är Fie och Anders.
- Hej. - De kan hjälpa oss.
Vi försöker stoppa viruset.
På basen finns allt vi behöver, och Apollon kommer inte åt oss.
- Kan ni skydda min bror? - Ja.
- Vi kan väl vänta här medan Rasmus går in. - Sluta, Patrick. Vi håller ihop.
Kan vi lita på dem?
Jag gillar inte det här.
Var på din vakt.
Vad fan, Fie? Du vet att du inte får ta med nån hit.
Vi måste följa säkerhetsreglerna.
Jakob, skanna dem innan du säger mer.
- Blunda. - Varför då?
Gör det bara.
Han är smittad. Han borde vara död.
Ja, och det är inte en försenad reaktion.
- Han är patient noll. - Ta in honom på labbet.
Med detsamma.
- Det var som fan... - Vad i helvete?!
Det är som taget ur Mad Max.
Bär ner det här i källaren.
Rasmus, följ med mig.
Jag följer med honom.
Visst.
Jakob.
Det här är Simone och Rasmus.
Välkomna.
Tack.
Vi ska ta några olika vävnadsprov.
Men vi börjar med ett vanligt blodprov.
- Simone, du kan gå med Fie. - Javisst.
- Fie. - Ajaj, kapten.
Okej, upp med ärmen och ner med armen.
Vänta här tills...
Tala om var vi är innan vi börjar göra oss hemmastadda.
- Vad vill du veta? - Varför har Apollon inte upptäckt er?
Följ med mig.
Hur länge har du haft det så här?
Jag vet inte.
Du har haft det i kroppen sen du var tio?
Några av oss jobbade för Apollon, men vi drog när vi hörde att de dödade folk.
Vi har försökt hindra viruset ifrån att sprida sig, men Apollon jagar oss.
Basen har ett elektroniskt skal som gör oss osynliga för Apollon.
Det står där uppe och blockerar deras drönare.
Vi kan göra vad vi vill härinne utan att Apollon kan se oss.
- Har ni byggt det? - Nej.
Samma sak gäller solcellerna och vindturbinerna som ger oss ström.
Det stod här när vi kom och vi har använt det sen dess.
- Det bara stod här? - Ja.
Det var ju väldigt lägligt.
- Hur känns det? - Jag vet inte, det...
Det känns konstigt.
Som om det kokar.
Som när man har feber, men inte bara det.
Jag brinner.
Och det vill ut.
Ut?
Ja, det är som om...
Som om jag har nåt som vill ut.
Jag tror att jag har smittat några.
- Jag vill bli av med det. - Vi ska se om vi kan ordna det.
Ja.
Vad har ni varit med om?
Oj, en hel del.
Kan du sammanfatta?
Omklädningsrum. Välj vilka sängar ni vill. Det finns gott om plats.
- Hur många är ni? - Vi var 80.
Nu är vi bara tolv.
Här är förrådet och där inne finns kläder. Det är bara att välja och vraka.
Det finns rena handdukar och lakan.
Okej.
- Så vi ska bara vänta här? - Ja, vi hämtar er.
- Kan vi ta vad vi vill? - Javisst.
- Du kan ta nåt till flickvännen. - Ja.
- Va? Vad sa du? - Behöver hon inget?
- Vi är inte ihop. - Inte alls.
Då ska vi se.
Tyvärr är det slut Spindelmannen-plåster.
- Patrick... - Ja?
Lyssna...
Alla dörrar har gamla kammarlås som vi kan sparka upp om de låser in oss.
Jag har inte sett några vapen här.
Kamerorna verkar inte vara igång.
Prova den här. Lugna ner dig. De är snälla.
- Var det inte du som var nervös? - Jo, men sen hittade jag den här.
Kolla. Är den inte cool?
- Du är en guldfisk. En stor guldfisk. - Håll käften.
Det var ju riktigt lustigt.
- Vad var lustigt? - Det där om att vi var ihop.
- Vi är inte ihop, Jean. - Nej, men...
Okej, vi har ett provisoriskt svar från sekvenseringen.
- Kan ni hjälpa honom? - Ja, jag tror faktiskt det.
Vi måste ta fler prover, men jag tror det.
Du kan gå in till honom.
- Så där ser det ut, viruset inuti mig. - Allt det där?
Kanske. De vet inte säkert än.
Vi ska ta fler prover.
- Jag vet att du hatar det här. - Jag känner mig som en jävla försökskanin.
Det är du inte. De sa att de kunde hjälpa dig.
Hör här, vi tar hand om varandra.
Du kommer att bli frisk.
- Vad hade du tänkt göra nu? - Jag ska ta ett ryggmärgsprov.
- Som en smittad person kan dö av. - Hur som helst får vi ut viruset.
Vi kan inte göra det. Inte innan vi vet hur han reagerar.
Det är bråttom. Jag är villig att chansa för att få ut viruset i ren form.
Tänker du informera dem om risken?
- Varför ska vi oroa dem i onödan? - I onödan? Men han är vårt ansvar!
Det är vårt ansvar att hitta ett vaccin.
Så du ska bestämma vem som ska dö och vem som ska räddas?
- Jag är beredd att fatta det beslutet. - Det är inte jag med på.
- Har vi gäster? - Du har koll på läget.
- De behöver hjälp. - Vi brukar aldrig släppa in nån.
Nej, men det gjorde vi.
- Har du grälat med Fie igen? - Knip igen.
- Jag fattar inte att du ligger med henne. - Du låter som skvallerpressen.
Du är min syster, inte min mamma.
- Tycker du att hon är lite mysig? - Dra åt helvete, Sarah!
Är det nåt du behöver?
- Jag vill ut härifrån. - Vi jobbar på det.
Det är en pojke med i gruppen... Han kan nåt.
- Vi kanske kan få dig ut härifrån. - På allvar?
Hoppas inte för mycket, vi vet inget än. Men vi har väntat på det här.
Vi testar honom i kväll. Vi ska hitta ett botemedel och ta oss härifrån.
- Jag vill träffa honom. - Det går inte. Du får besked senare.
Okej.
Vi vet att viruset går in i symbios med sin värd
och att alla smittade organismer är sammanlänkade på nåt sätt.
Det var därför han fick ont när vi satte eld på trädet.
Men alla studier har varit på djur, så vi kan inte använda dem.
Men nu har vi en människa, så vi får pröva oss fram.
Ja.
Vad händer med träden?
Vi vet inte riktigt, men vi vet att det sprider sig
och om vi inte utplånar det så utplånar det oss.
Jag ska hitta de andra och berätta för dem.
Jag ska ha de här tangatrosorna. Så här...
Hej.
- Här är det med Rasmus? - Alltså...
Bra, tror jag. De ska ta en massa prover på honom.
Ni behöver i alla fall inte bekymra er.
Simone...
- Förlåt. Självklart är vi bekymrade. - Vad är det?
Martin, ni hade bara lite kul, och det är lugnt.
- Ja, men förlåt. - Säg inte förlåt, du har inte gjort nåt.
Okej, men jag vet inte vad jag ska säga.
Men vad...
Martin, jag hade också gärna haft lite kul.
- Men jag måste ta hand om Rasmus. - Vad ska jag göra? Jag hjälper dig.
Du kan ta av dig de där kläderna för du ser ut som en idiot.
Hon har rätt. Du ser ut som en idiot.
- En nöt? - Nej tack.
- Det är chilinötter. - Nej tack.
Jag ber för oss.
Jean.
Ja.
- Kan du sluta försöka? - Jag gör det gärna.
Nej, du tycker att det är fånigt.
Och då funkar det inte för mig heller.
Vad vill du?
Jag...
Vill du att vi blir ihop?
- Alltså... - Visst, Jean.
Vi är ihop, om du låter mig be i fred.
Okej?
- Är vi ihop? - Vi är ihop, om du låter mig be i fred.
Okej.
- Gå, Jean! - Okej.
Fixar du det?
Ja. De är snälla.
- Vi är redo. - Fint, fem minuter.
- De säger att det gör ont. - Ja, såklart. Det är ett ryggmärgsprov.
Du är ett jättebra stöd.
- Vill du att jag ska ljuga? - Ja, just nu skulle jag vilja det.
Simone...
Kom hit.
Det här är vad vi vet om viruset.
Det är som en rysk docka, en bakterie i ett virus i ett annat virus.
Viruset ändrar sig konstant.
Men om han är källan kan vi hitta originalsträngen och bekämpa den.
Simone?
Jag är glad att ni hittade oss.
Jag ger dig besked när vi är klara. Det är inget farligt.
Tack.
- Vi ses sen. - Då så, Rasmus...
Ta av dig dräkten.
Ja.
- Hej. - Hej.
Du har bytt kläder igen.
Ja, jag...
Jag tror inte att världen var redo för den där stilen.
Det vet jag inte, men jag tycker att det där klär dig bättre.
Tycker du det?
- Förlåt. - Du ska inte be om ursäkt.
Okej?
Jag skulle gärna få dig att glömma allt om jag kunde,
men jag vet inte hur.
Säg vad det är du behöver.
Bra. Mask.
Titta på mig.
- Du är varm. - Ja, jag mår inte bra.
Du är bara nervös. Rasmus, hör på mig.
Vi kan hjälpa varandra, okej?
Ta av dig tröjan.
Märkpenna, tack.
- Kan vi vänta? Jag mår inte alls bra. - Rasmus... Två minuter, sen är det klart.
Martin.
Ja...
Lova att du aldrig lämnar mig.
Det lovar jag.
- Bra, vi sticker hål. - Jag mår verkligen inte bra.
Ligg still... Rasmus, om två minuter är allt över.
Andas. Ett litet stick, sen är det över.
Ta ett djupt andetag. Jag sticker dig om tre, två, en...
- Andas, Rasmus. - Det gör ont! Det gör riktigt ont!
Det ska göra ont. Fortsätt andas.
Anders, kom in hit.
Anders, kom hit!
Vad fan är det som händer?
Det kommer varken blod eller ryggmärgsvätska.
Det är rent virus! Vad fan gör vi?
Rasmus.
Undertexter: Fredrik Papp